ДАНІ ЯК ОБ’ЄКТ ДОГОВІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН У ПРАВІ ЄВРОПЕЙСЬКОГО СОЮЗУ ТА УКРАЇНИ: ПРАВОВА ПРИРОДА ТА ОСОБЛИВОСТІ ВИКОРИСТАННЯ - Валентина , Гера (Актуальні проблеми правознавства, 2026)
У статті розглянуто правову природу даних як об’єкта договірних правовідносин у праві Європейського Союзу та України. Актуальність проведеного дослідження зумовлена швидким розвитком цифрової трансформації та необхідністю адаптації українського законодавства до міжнародних стандартів. У дослідженні проведено аналіз правових актів ЄС у сфері використання даних як об’єкту договірних правовідносин, зокрема Загального регламенту про захист даних (ЄС) 2016/679 (General Data Protection Regulation), Регламенту (ЄС) 2023/2854 щодо гармонізованих правил справедливого доступу до даних та їх використання (Data Act), Регламенту (ЄС) 2024/1689 про встановлення гармонізованих правил щодо штучного інтелекту (Artificial Intelligence Act). Особливу увагу приділено визначенню правової природи даних як специфічного нематеріального об’єкта, та адаптації підходів європейського законодавця до формування чітких істотних умов договорів щодо використання даних в Україні. Доведено, що дані становлять особливу категорію нематеріальних об’єктів у договірних відносинах, що зумовлює необхідність чіткого визначення прав та обов’язків сторін за договорами, які опосередковують їх використання. Сформульовано пропозицію щодо нормативного закріплення засад договірного використання даних, центральним елементом якого має стати регулювання відносин доступу до даних, а не встановлення права власності на них. Практичне значення результатів полягає у формуванні підґрунтя для гармонізації договірного інструментарію України із сучасним правовим порядком ЄС. У статті використовувався комплексний набір загальнонаукових та спеціально-правових методів дослідження, включаючи порівняльно-правовий аналіз, формально-логічний аналіз та догматичне тлумачення правових норм, зокрема правових актів ЄС та національного законодавства.