Журнал Юридичного факультету Західноукраїнського національного університету Засновник і видавець – Західноукраїнський національний університет (вул. Львівська, 11, м. Тернопіль, 46009, Україна). Research Organization Registry (ROR) Search https://ror.org/047988g19 Рік заснування: 2011 Журнал зареєстрований як суб'єкт у сфері медіа відповідно до Рішення Національної Ради України з питань телебачення та радіомовлення від 09.05.2024 р. № 1561. Ідентифікатор медіа R30-04422 Включений до переліку фахових видань України з юридичних наук Наказом МОН України від 10.05.2017 № 693. Відповідно до наказу МОН України № 1643 «Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо діяльності спеціалізованих вчених рад від 16 грудня 2019 року» журнал «Актуальні проблеми правознавства» включений до переліку друкованих наукових фахових видань України категорії «Б» («Юридичні науки», спеціальність 081). ISSN print 2524-0129 ISSN online 2664-5718 DOI: https://doi.org/10.35774/app Мови видання – українська, англійська, польська. Періодичність – чотири рази на рік (графік виходу в розділі «Оголошення»). Цільова аудиторія журналу – науковці і фахівці-практики, викладачі, аспіранти, магістранти, студенти. Мета наукового видання – публікація наукових розробок з актуальних загальнотеоретичних та галузевих правових питань, пропозицій до законодавства, аналізу правозастосовної практики, досліджень практики Європейського суду з прав людини та національних судів, вивчення зарубіжного досвіду правового реформування, осмислення та шляхів вирішення науково-практичних проблем міжнародного права та його імплементації у правову систему України, досвіду її інтеграції до системи права Європейського Союзу. Завдання журналу: - сприяння поширенню наукової інформації, науково-практичного досвіду в сфері юриспруденції; - надання платформи для публічної комунікації між вченими, юристами-практиками, що здійснюють дослідження у різних галузях юридичної науки; - представлення результатів дисертаційних досліджень здобувачів науковій спільноті; - публікація науково-обгрунтованих пропозицій щодо реформування правової системи України, вдосконалення законодавства, розвитку інституційної системи органів державного управління та місцевого самоврядування; - надання можливості для молодих вчених опанувати методику підготовки і публікації наукових статей; - вводити в науковий обіг нові наукові джерела та матеріали. Галузь та проблематика Теорія та історія держави і права. Історія політичних і правових вчень. Філософія права. Конституційне право. Адміністративне право і процес. Фінансове право. Інформаційне право. Міжнародне право. Цивільне право і цивільний процес. Сімейне право. Міжнародне приватне право. Господарське право. Господарське-процесуальне право. Кримінальне право та кримінологія. Кримінально-виконавче право. Кримінальний процес та криміналістика. Судова експертиза. Оперативно-розшукова діяльність. Судоустрій. Прокуратура та адвокатура. Головний редактор – Слома Валентина Миколаївна, професор кафедри цивільного права і процесу, виконувач обов'язків декана юридичного факультету Західноукраїнського національного університету, доктор юридичних наук, професор. Відповідальний за випуск – Грубінко Андрій Васильович, професор кафедри торії права та конституціоналізму, доктор історичних наук, професор. Адреса редакції: вул. Микулинецька, 46а, каб. 209, м. Тернопіль, 46400 (корпус юридичного факультету Західноукраїнського національного університету). Адреса для листування: zbirnykapp@wunu.edu.ua Сайт: appj.wunu.edu.ua Статті в журналі публікуються за ліцензією CC BY-NC 4.0 Політика відкритого доступу Журнал практикує політику негайного відкритого доступу до опублікованого змісту, підтримуючи принципи вільного поширення наукової інформації та глобального обміну знаннями задля загального суспільного прогресу. Журнал використовує Open Journal Systems 3.4.0.9 – програмний пакет із відкритим вихідним кодом, який підтримує процеси менеджменту й публікації журналу і який розробляється, підтримується та вільно розповсюджується Public Knowledge Project на умовах ліцензії GNU General Public License.
Західноукраїнський національний університет
ВИКОРИСТАННЯ КРИМІНАЛЬНОГО АНАЛІЗУ В ПОЛІЦЕЙСЬКІЙ ДІЯЛЬНОСТІ В УМОВАХ ВОЄННОГО СТАНУ (НА ПРИКЛАДІ УКРАЇНИ)
Розглянуто деякі особливості використання кримінального аналізу в поліцейській діяльності в умовах воєнного стану (на прикладі України). Проаналізовано погляди науковців на категорії, які стосуються використання кримінального аналізу в поліцейській діяльності в умовах воєнного стану (на прикладі України). Обґрунтовано важливість та доцільність використання кримінального аналізу в поліцейській діяльності в умовах воєнного стану (на прикладі України). Досліджено деякі особливості використання кримінального аналізу в поліцейській діяльності в умовах воєнного стану (на прикладі України). Оцінено важливість та доцільність використання кримінального аналізу в поліцейській діяльності в умовах воєнного стану (на прикладі України). Зроблено ряд відповідних авторських висновків щодо деяких особливостей використання кримінального аналізу в поліцейській діяльності в умовах воєнного стану (на прикладі України). Попри позитивні результати, кримінальний аналіз в діяльності поліції України стикається з низкою проблем, які окреслені автором. Оскільки, на сучасному етапі розвиток кримінального аналізу в Україні має стратегічне значення для побудови ефективної системи національної безпеки, автором запропонований ряд перспективних заходів. Доведено, що кримінальний аналіз в умовах воєнного стану виступає критичним компонентом ефективної діяльності Національної поліції України, а його застосування сприяє підвищенню оперативності, точності та стратегічної гнучкості правоохоронних органів. Обґрунтовано, що попри наявні проблеми – кадрові, технічні та організаційні – кримінальний аналіз в Україні демонструє динамічний розвиток, а його подальше удосконалення має спиратися на інтеграцію сучасних ІТ-технологій, розширення аналітичної підготовки кадрів і розроблення національних стандартів аналітичної діяльності в системі МВС. У процесі дослідження використано комплекс методів – аналіз нормативно-правових актів, порівняльно-правовий метод, а також методи системного та кримінологічного аналізу, що дало змогу всебічно розкрити особливості застосування кримінального аналізу в діяльності поліції під час воєнного стану.
КРИМІНАЛЬНЕ ПРАВО ТА КРИМІНОЛОГІЯ. КРИМІНАЛЬНО-ВИКОНАВЧЕ ПРАВО. КРИМІНАЛЬНИЙ ПРОЦЕС ТА КРИМІНАЛІСТИКА. СУДОВА ЕКСПЕРТ
Авторське право (c) 2026 https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
ПЕРСПЕКТИВИ ВИКОРИСТАННЯ ЦИФРОВИХ ТЕХНОЛОГІЙ У СФЕРІ ПРОТИДІЇ ЕКОНОМІЧНИМ ПРАВОПОРУШЕННЯМ
У статті досліджено сучасні тенденції впровадження цифрових технологій у сферу протидії економічним правопорушенням в Україні. Розкрито роль інструментів Big Data, штучного інтелекту, блокчейну, електронних реєстрів та систем фінансового моніторингу у виявленні й розслідуванні злочинів економічного характеру. Проаналізовано нормативно-правові акти, що регулюють використання інформаційних технологій у діяльності правоохоронних органів, зокрема щодо електронних доказів, захисту інформації та забезпечення їх допустимості у кримінальному провадженні. Особливу увагу приділено розвитку цифрової криміналістики, яка забезпечує фіксацію, збереження та аналіз електронних даних із дотриманням принципів законності й доказовості. Визначено перспективи запровадження систем електронного кримінального провадження, штучного інтелекту та блокчейн-технологій у практику розслідувань. Наголошено, що подальша цифровізація правоохоронної діяльності має здійснюватися на засадах прозорості, правової визначеності та міжнародного співробітництва, що сприятиме підвищенню ефективності боротьби з економічною злочинністю та зміцненню економічної безпеки держави. У дослідженні використано методи аналізу, синтезу та узагальнення для вивчення сучасного стану цифрових технологій у сфері протидії економічним правопорушенням. Також застосовано порівняльно-правовий та системний підходи для визначення ефективності впровадження інноваційних цифрових інструментів у практику правоохоронних органів.
ПРАВОВІ МЕХАНІЗМИ ЗАХИСТУ ОСІБ, ЯКІ ПОСТРАЖДАЛИ ВІД ПОШКОДЖЕННЯ ТА ЗНИЩЕННЯ МАЙНА ВНАСЛІДОК ЗБРОЙНОЇ АГРЕСІЇ ПРОТИ УКРАЇНИ
Стаття спрямована на виявлення специфіки правового захисту постраждалих від пошкодження та руйнування майна в результаті збройної агресії проти України шляхом аналізу відповідного законодавства. Обґрунтовано актуальність проблеми захисту права власності в умовах війни, проаналізовано основні законодавчі положення та визначено серед них ті, що регламентують правовий механізм охорони майнових прав у період воєнного стану. Проаналізовано ключові нормативно-правові та законодавчі акти, що регулюють дане питання, а також міжнародні правові норми; розглянуто особливості правового регулювання права власності та досліджено механізми його охорони і захисту в умовах дії воєнного стану. Досліджено, існуючі обмеження права власності які можуть застосовуватися згідно з чинним законодавством, а також способи відновлення та захисту порушених майнових прав та особливості відшкодування збитків фізичним особам унаслідок військової агресії. Метою статті виступає аналіз правових засобів регулювання відшкодування шкоди, завданої агресією проти України, з урахуванням сучасних підходів до захисту прав фізичних осіб. У результаті проведеного дослідження встановлено, що існує потреба у реформуванні національного законодавства України з метою підвищення ефективності правового регулювання процедур відшкодування шкоди та вдосконалення нормативної бази.
ЦИВІЛЬНЕ ПРАВО І ЦИВІЛЬНИЙ ПРОЦЕС. СІМЕЙНЕ ПРАВО. МІЖНАРОДНЕ ПРИВАТНЕ ПРАВО. ГОСПОДАРСЬКЕ ПРАВО. ГОСПОДАРСЬКО-ПРОЦЕСУ
ПРАВА Й ОБОВ’ЯЗКИ СТОРІН ДОГОВОРУ ПРО НАДАННЯ РЕАБІЛІТАЦІЙНИХ ПОСЛУГ
Наукову статтю присвячено визначенню прав та обов’язків сторін договору про надання реабілітаційних послуг. Проаналізовано норми законодавчих актів, що регулюють цивільно-правові відносини в Україні та особливості господарської діяльності у сфері охорони здоров’я. Досліджено наукові праці, присвячені порядку укладення цивільно-правових договорів, а також особливостям змісту договорів про надання медичних і реабілітаційних послуг. Запропоновано авторське визначення договору про надання реабілітаційних послуг як угоди між пацієнтом і реабілітаційним закладом, що передбачає надання замовнику на платній основі комплексу заходів, необхідних особі, яка зазнає обмежень повсякденного функціонування у взаємодії із зовнішнім середовищем унаслідок стану здоров’я або процесів старіння. Обґрунтовано, що зміст такого договору обов’язково має включати чітко визначені права й обов’язки сторін. Зроблено висновок, що основні обов’язки реабілітаційного закладу полягають у наданні якісних реабілітаційних послуг у встановлений договором строк, залученні необхідних фахівців з реабілітації, забезпеченні збереження лікарської таємниці, а також наданні пацієнтам вичерпної інформації та відповідної медичної документації. Обов’язки пацієнта охоплюють оплату отриманих послуг, виконання медичних призначень фахівців з реабілітації та дотримання встановленого порядку роботи реабілітаційного закладу. Підкреслено, що права реабілітаційного закладу можуть полягати в отриманні плати за надані послуги та припиненні їх надання у разі істотного порушення пацієнтом умов договору. Натомість пацієнт має право на отримання якісних реабілітаційних послуг, повної інформації про їх обсяг і зміст, а також на вибір конкретного фахівця з реабілітації. Окремо акцентовано, що пацієнт вправі достроково відмовитися від подальшого отримання реабілітаційних послуг. Запропоновано нормативно закріпити умови укладення договору про надання реабілітаційних послуг в окремому розділі Цивільного кодексу України.
ЕМАНСИПАЦІЯ ТА ВІДШКОДУВАННЯ ШКОДИ, ЗАВДАНОЇ ЕМАНСИПОВАНОЮ ОСОБОЮ, ЗА ЦИВІЛЬНИМ ЗАКОНОДАВСТВОМ УКРАЇНИ
Наукова публікація присвячена дослідженню емансипації та відшкодування шкоди, завданої емансипованою особою, за цивільним законодавством України. Актуальність дослідження зумовлена наявністю ряду недоліків у правовому регулюванні емансипації, відсутністю чітких критеріїв розмежування цивільної відповідальності емансипованих та неемансипованих неповнолітніх осіб, а також необхідністю вдосконалення законодавчих положень ЦК України у контексті рекодифікаційних процесів у сфері приватного права. Метою статті є дослідження емансипації та відшкодування шкоди, завданої емансипованою особою, за цивільним законодавством України на підставі аналізу доктринальних джерел та судової практики. При написанні наукової статті використано як загальнонаукові, так і спеціально-правові методи наукового пізнання, серед яких: філософсько-діалектичний метод, порівняльно-правовий метод, системний метод, метод правового аналізу, діалектичний метод, метод правового прогнозування, метод моделювання. У статті проаналізовано правову природу емансипації як інституту дострокового набуття повної цивільної дієздатності, досліджено підстави емансипації за чинним законодавством України, виявлено колізії та прогалини у процедурних механізмах надання повної цивільної дієздатності неповнолітнім особам. Вивчено правове регулювання емансипації за законодавством окремих європейських країн, зокрема Франції, Німеччини та Нідерландів, що дозволило виявити різноманітність законодавчих підходів до регулювання цього інституту. Особливу увагу приділено дослідженню відшкодування шкоди, завданої емансипованою особою. Обґрунтовано необхідність диференціації відповідальності батьків, усиновлювачів або піклувальників залежно від способу надання емансипації та наявності їхньої згоди на набуття неповнолітнім повної цивільної дієздатності. Доведено, що емансипація без згоди законних представників має виключати їхню субсидіарну відповідальність за шкоду, завдану емансипованою особою. Запропоновано концептуальні напрями системної модернізації законодавчого регулювання інституту емансипації, включаючи структурне реформування статті 35 Цивільного кодексу України, доповнення норм про деліктну відповідальність положеннями щодо звільнення законних представників від субсидіарної відповідальності у визначених випадках. Результати дослідження мають як теоретичне, так і практичне значення для вдосконалення цивільного та цивільного процесуального законодавства України, формування єдиної правозастосовної практики у справах про емансипацію та відшкодування шкоди, завданої емансипованими особами.
ДОСВІД ВИКОРИСТАННЯ ДОГОВОРІВ КЕРОВАНОГО ДОСТУПУ В КРАЇНАХ ЄС: ТЕНДЕНЦІЇ ТА ВИКЛИКИ
Стаття аналізує досвід застосування договорів керованого доступу (ДКД) у країнах Європейського Союзу як інструменту забезпечення доступу пацієнтів до інноваційних, одноджерельних та дороговартісних лікарських засобів. Автори досліджують види ДКД, механізми їхнього впровадження та роль європейських інституційних регуляторів, зокрема AIFA та NICE, у формуванні практик розподілу ризиків між виробником ліків і платником. Особливу увагу приділено використанню ДКД, заснованих на терапевтичних результатах, а також впливу реєстрів клінічних даних про терапевтичний ефект на відшкодування та формування ціни відповідного лікарського засобу. У статті застосовано аналітико-порівняльну та нормативно-правову методологію для дослідження моделей договорів керованого доступу, їх регуляторного забезпечення та практик впровадження в країнах ЄС. Автори окреслюють концептуальні засади ДКД, виокремлюючи фінансові механізми, результатоорієнтовані угоди та гібридні моделі, що поєднують елементи обох підходів. Особливу увагу приділено динамічній правовій базі, яка регулює ДКД, відмінностям національних переговорних процесів та еволюції термінології, що використовують у міжнародній політиці охорони здоров’я. У статті підкреслюється світове лідерство Італії у розробці та впровадженні результатоорієнтованих ДКД, що ґрунтуються на розвинених національних реєстрах моніторингу, які адмініструє Італійське агентство з лікарських засобів (AIFA). Ці реєстри забезпечують постійну оцінку ефективності терапії, інформують процеси перегляду умов відшкодування та підтримують інноваційні механізми оплати, такі як cost sharing, risk sharing, payment-by-results та модель «success fee». Автори також аналізують роль інших впливових регуляторів - зокрема NICE у Великій Британії, IQWiG у Німеччині та HAS у Франції - у формуванні національних стратегій MEA, особливо в онкології, орфанних захворюваннях та передових терапіях. Статистичні дані з європейських реєстрів демонструють фінансовий ефект MEA: країни на кшталт Бельгії, Італії та Франції щорічно економлять сотні мільйонів євро завдяки конфіденційним знижкам, ребейтам та постмаркетинговим коригуванням, що базуються на фактичних результатах лікування. Попри ці досягнення, зберігаються суттєві системні виклики. У статті визначено значні відмінності в застосуванні та структурі ДКД між країнами ЄС, що зумовлені різницею у національних моделях фінансування систем охорони здоров’я та інституційній спроможності.
ДО ПИТАННЯ ПРО ВИЗНАЧЕННЯ АВТОРСЬКОГО ПРАВА В ЕПОХУ ШТУЧНОГО ІНТЕЛЕКТУ
У статті розглядаються теоретико-правові та практичні питання, породжені необхідністю застосування авторського права в епоху штучного інтелекту. Підкреслюється, що розвиток технологій штучного інтелекту є однією з ключових характеристик сучасного етапу розвитку людства, результатом нової науково-технічної революції, що змінює суспільство та повсякденність в найбільш базових аспектах та в кожній сфері, яку тільки можна уявити. Розглядаються базові підходи до проблеми авторського права в епоху штучного інтелекту. Наголошується, що відповідне правове регулювання може стати можливим виключно в разі уважного перегляду фундаментальних понять, пов’язаних з авторським правом, таких як «автор», «оригінальність», «творчість», «інтелект». Розглядаються погляди дослідників на ці поняття, зокрема в епоху штучного інтелекту, а також основні правові теорії, що описують сутність та походження авторського права. Робиться спроба прикласти дані теорії до творів, що виникли внаслідок застосування штучного інтелекту. Підкреслюється їхня невідповідність реальності, що виникає з появою штучного інтелекту та потреба в фундаментальній ревізії з метою приведення їх у відповідність фактичним вимогам правового регулювання. В процесі дослідження застосовано комплекс загальнонаукових та спеціально-правових методів, зокрема формально-юридичний, порівняльно-правовий та системно-структурний, що дозволило всебічно проаналізувати трансформацію правових категорій в умовах сучасного науково-технічного розвитку. Досліджуються перспективи врегулювання авторського права в епоху штучного інтелекту як індивідуального права людини, права машини, або гібридного права, що належить і людині і машині. Наголошується, що будь-який з цих фундаментальних шляхів вимагатиме, щонайменше частково, відмови від людиноцентричного підходу до авторського права та, ймовірно, до поняття права в цілому як сутності, що може належати лише людині. Досліджуються конкретні кейси, де проблематика визнання авторського права на обʼєкти штучного інтелекту мала вирішальний вплив на реєстрацію авторських прав, а також на позицію авторів-людей щодо певних творів. Вказується на недостатню урегульованість піднятих в даних справах проблем, що призвело до двозначних та половинчастих результатів. Робиться висновок, що передумовою розв’язання проблеми авторського права штучного інтелекту є міждисциплінарність у дослідженні відповідної проблематики, що поєднала б методи і досягнення правова, філософії та інших наук.
міжнародно-правове регулювання права інтелектуальної власності
авторське право в епоху штучного інтелекту
ПРАВОВІ ЗАСАДИ ВІДМОВИ ВІД АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ У ЦИВІЛЬНОМУ СУДОЧИНСТВІ УКРАЇНИ
Наукова стаття присвячена особливостям здійснення такої процесуальної дії, як відмова від апеляційної скарги у цивільному судочинстві України. Проаналізовано праці науковців, які вивчали загальні засади апеляційного провадження у цивільному судочинстві та процесуальний порядок відмови від апеляційної скарги. Вивчено цивільне процесуальне законодавство та постанову Пленуму Верховного Суду України, присвячену проблемам апеляційного провадження. Зроблено висновок, що відмова від апеляційної скарги – це суб’єктивне процесуальне право апелянта, яке може бути реалізоване у разі відкриття апеляційного провадження, та призводить до відповідних юридичних наслідків. Вказано, що юридичні наслідки відмови від апеляційної скарги можуть полягати у закритті апеляційного провадження, набранні чинності рішенням суду першої інстанції, неможливості повторного оскарження цього судового рішення та приєднання до апеляційної скарги. Розкрито відмінності між відмовою від апеляційної скарги та укладенням мирової угоди або відкликанням апеляційної скарги. Визначено окремі етапи розгляду заяви про відмову від апеляційної скарги: підготовка та подання заяви про відмову від апеляційної скарги, розгляд клопотання під час судового засідання, встановлення підстав для закриття апеляційного провадження або обставин, які перешкоджають прийняттю такого рішення, оголошення ухвали про закриття апеляційного провадження або про відмову у цьому рішенні, касаційне оскарження ухвали про закриття апеляційного провадження. Висловлено пропозиції щодо внесення змін до цивільного процесуального законодавства України. Обґрунтовано доцільність установлення обов’язку суду роз’яснювати стороні, яка подала заяву про відмову від апеляційної скарги, процесуальні наслідки прийняття такого рішення. Запропоновано детально врегулювати можливість часткової відмови від вимог, висловлених в апеляційній скарзі.
LEGAL IMPERATIVES AND MECHANISMS FOR PROTECTION OF NATIONAL INTERESTS IN INTERNATIONAL INVESTMENT ACTIVITIES
Investment activity is one of the cornerstones of socio-economic development of territories, countries, and regional formations, as well as one of the main criteria for classifying states as developed or developing. This topic has not lost its relevance for decades. The problems of investment, investment activities, and investment processes are constantly in the field of view of economists, scientists, practitioners, politicians, and statesmen. Long-term investment of capital, its movement between countries in the context of the international division of labour and globalization processes is one of the main factors for creating the necessary material potential for the development of the economy of the relevant countries. At the same time, cross-border capital movement characterizes the openness of national economies and confirms their market status. This process is a component of international economic relations and manifests itself in the form of capital exports. At the same time, there are differences in estimates and the impact of exports of goods and services on the formation of gross domestic product and capital exports for national economies. If the export of goods and services clearly has a positive impact, then the export of capital can be evaluated differently and have a different impact on national economies: on the one hand, it is the attraction of capital, in particular, foreign direct investment, on the other hand, it is the outflow of funds outside the country, and in some cases, the direct flight of capital. In such circumstances, a conflict of interest inevitably arises between states, individual enterprises that are subjects of investment activity, and multinational corporations. Thus, the problem of protecting national interests may become more acute. This makes it necessary to form and constantly develop appropriate mechanisms for guaranteeing investments and protecting them, that is, the problem of taking into account and developing the necessary imperatives for protecting national interests in investment activities, especially in the field of international economic relations, remains relevant. This applies not so much to economic levers of influence as to effective regulatory mechanisms at the national and international levels. Based on the above, the article considers the issue of the need to implement modern imperatives of protecting the national interests of states in the process of international capital movements and the form of direct investment, depending on the interest in attracting them to the national economy or in investing abroad. There is drawn attention to the fragmentation and grouping of countries depending on interest in transnational investment. Investment protection tools in the system of international investment law are investigated and the main criteria requirements for the actions of countries participating in the cross-border investment process are structured. Attention is focused on investment risks and investment threats to national interests and national security, the origin of which can be both internal and external. The article highlights the peculiarities of imperatives and mechanisms for protecting national interests in international investment activities of the European Union, the United States of America, the Federal Republic of Germany, Japan and India. There are formulated conclusions on the problems of international investment law in terms of actions aimed at investments protecting.
КОНСТИТУЦІЙНЕ ПРАВО. АДМІНІСТРАТИВНЕ ПРАВО І ПРОЦЕС. ФІНАНСОВЕ ПРАВО. ІНФОРМАЦІЙНЕ ПРАВО. МІЖНАРОДНЕ ПРАВО
PROCESS AUTOMATION IN PUBLIC ADMINISTRATION IN UKRAINE AND ENSURING LEGALITY OF AI-DRIVEN DECISION-MAKING
The article addresses the issue of ensuring legality in public administration when using AI systems. On the one hand, they showcase remarkable effectiveness in performing various tasks, and on the other hand, they also pose new risks. As automated decision-making processes become more prevalent in Ukraine, the urgency of discussing this issue increases. The author explains that automated decision-making is part of a broader category of automated processes, where decisions are made by an automated system or mean, rather than by a human selecting from available options. The forms of automated decision-making vary depending on the level of autonomy involved. The purpose of the article is to identify and describe the main challenges associated with ensuring legality in the AI-driven automated decision-making practices of public authorities in Ukraine. To achieve this purpose, the author utilizes several methods. Abstraction is used to determine the most essential features of the concept of automated decision-making. Generalization distinguishes the problems which are related to identified challenges. Finally, case method illustrates the examples of the implementation of AI systems in public administration. These examples form an important part of the article and involve address placement algorithm for educational sector from the Ministry of Education and Science of Ukraine, verification of compliance with employment quotas for persons with disabilities by the Fund for Social Protection of Persons with Disabilities, and the issuance of veterinary licenses based on the preliminary analysis of applications by an AI system (the State Service of Ukraine on Food Safety and Consumer Protection). The results of the study indicate that key challenges to maintaining legality include ensuring that public authorities possess the appropriate powers, the rationality of the AI system, compliance with personal data protection rights, the ability to contest decisions, and the oversight of civil servants over automated processes.
process automation in public administration
IMPLEMENTATION OF SMART TECHNOLOGIES IN THE JUDICIAL SYSTEM: FOREIGN EXPERIENCE OF IMPLEMENTATION
The article examines foreign experience in implementing smart technologies in judicial systems. The relevance of digital transformation of justice, driven by the need to increase efficiency and transparency of judicial proceedings, has been analyzed. The most common forms of smart technological solutions are being examined within contemporary judicial processes. It has been determined that online dispute resolution systems are actively used in the Netherlands, the United Kingdom, the USA, India, China, Kazakhstan, through international platforms eBay, Smartsettle, Virtual Courthouse, and Modria. Blockchain technologies and smart contracts are utilized to automate the fulfillment of contractual obligations. However, their implementation gives rise to new types of disputes due to the complexity of interpretation and technical vulnerabilities. China’s experience as a pioneer in creating virtual “internet courts” has been highlighted. It is noted that since 2022, Chinese judges have been required to consult with artificial intelligence systems when considering cases. The system has access to government agency databases and controls the execution of court decisions. However, the Chinese model creates risks of violating the principles of separation of powers and strengthening state control. Unique foreign practices have been analyzed: court proceedings in the metaverse in Colombia, the use of ChatGPT by British judges for writing decisions, the virtual enforcement court in Saudi Arabia, and the Italian mobile application “Collega” for finding lawyers. Digitalization strategies of Kazakhstan (Torelik portal), Brazil (100% digital court), India (virtual courts for minor disputes), the Netherlands (Virtual Court platform), and the USA (virtual courtrooms) have been studied. It is emphasized that the choice of technologies depends on the characteristics of national judicial proceedings, legislation, and technological capabilities of the country. Recommendations for Ukraine have been formulated regarding the implementation of an online dispute resolution system based on the experience of the Netherlands and the USA, specialized applications for legal assistance to military personnel and internally displaced persons. The need for comprehensive legal regulation to maximize advantages (accessibility of justice, transparency, reduction of corruption) and minimize threats (technical failures, cybercrime, algorithm biases, violation of the right to a fair trial) has been emphasized.
ПРАВОВА ОСНОВА РОБОТИ СУДІВ УКРАЇНИ У ПЕРІОД НАДЗВИЧАЙНИХ ПРАВОВИХ РЕЖИМІВ
У статті проведено комплексний аналіз організації та діяльності судів України в умовах надзвичайних правових режимів. Дослідження охоплює нормативні аспекти функціонування судів під час воєнного стану, зокрема впровадження дистанційного правосуддя, зміну територіальної підсудності та забезпечення безпеки учасників процесу тощо. Метою статті є визначення правової основи роботи судів у період надзвичайних правових режимів, її структурні елементи та ієрархію, а також виявлення правових механізмів, що забезпечують безперервність і законність функціонування судової влади в надзвичайних умовах. Методологія дослідження базується на поєднанні системного, порівняльно-правового та формально-юридичного аналізу, спрямованого на виявлення змісту, структури та механізмів дії правової основи судової системи в умовах надзвичайних правових режимів. Такий підхід забезпечує комплексне охоплення нормативних рівнів регулювання. Розкрито поняття «правова основа» та розмежовано його із суміжними поняттями. З’ясовано, що правова основа – це нормативний фундамент; правове регулювання – процес впливу норм на суспільні відносини; правове забезпечення – механізм організації й підтримки реалізації правових положень. Запропоновано під правовою основою роботи судів у період надзвичайних правових режимів розуміти ієрархічну сукупність нормативно-правових актів різної юридичної сили, що визначають їх організацію, повноваження та процедури з метою забезпечення безперервності, стабільності і законності здійснення правосуддя навіть у надзвичайних умовах. Серед особливостей правової основи роботи судів у надзвичайних умовах вирізняються: багаторівнева структура (конституційний, міжнародно-правовий, законодавчий, підзаконний і локальний рівні), процедурна гнучкість (адаптація процесуальних норм до дистанційної участі, зміни підсудності, електронного документообігу) та баланс між доступом до правосуддя і безпекою, що забезпечується індивідуальним визначенням режиму роботи кожного суду. Наголошено, що питання правової основи діяльності судів в умовах надзвичайних правових режимів потребує подальшого розвитку шляхом формування єдиної концепції правового забезпечення правосуддя.
СУЧАСНІ ВИКЛИКИ ОПОДАТКУВАННЯ ПДВ ОПЕРАЦІЙ З ІМПОРТУ В УМОВАХ ВОЄННОГО СТАНУ ТА ЄВРОІНТЕГРАЦІЇ
Статтю присвячено дослідженню питання звільнення від оподаткування податком на додану вартість операцій з імпорту в умовах воєнного стану та євроінтеграції. Обрану тему розглянуто крізь призму податкових пільг в умовах особливих правових режимів. Метою статті автором визначено дослідження змісту приписів законодавства щодо звільнення від оподаткування податком на додану вартість операцій з ввезення товарів для потреб виробництва та/або ремонту машин механізованого розмінування. Досягнення цієї мети здійснено завдяки окреслення змін до ПК України в контексті оподаткування імпорту. Автором досліджено законодавство, окреслено ключові зміни, визначено до якого виду податкових пільг віднесено вивчену податкову пільгу з оподаткування ПДВ імпортних операцій. Зроблено висновок, що у національному податковому законодавстві відсутній альтернативний механізм внесення змін до Податкового кодексу України, зокрема щодо податкових пільг, який би поєднував необхідність їх надання платникам податків у період дії особливих правових режимів із дотриманням загальної процедури їх запровадження. Запровадження такого механізму могло б забезпечити реалізацію принципу гнучкості як складової юридичної визначеності податкового законодавства без порушення встановленої процедури.
принцип стабільності податкового законодавства
ОСНОВНІ ВИДИ АДМІНІСТРАТИВНО-ПРАВОВИХ ВІДНОСИН, ПОВ’ЯЗАНИХ ІЗ РЕАЛІЗАЦІЄЮ МІНІСТЕРСТВОМ ЮСТИЦІЇ УКРАЇНИ ФУНКЦІЙ У СФЕРІ ОХОРОНИ ПРАВ ЛЮДИНИ
Стаття присвячена дослідженню адміністративно-правових відносин, що виникають у процесі реалізації Міністерством юстиції України своїх завдань у сфері охорони прав і свобод людини. Наголошується на ключовій ролі Мін’юсту як органу, що забезпечує формування та впровадження державної правової політики, контроль за дотриманням законодавства, взаємодію з іншими суб’єктами публічного управління та міжнародними організаціями. Констатовано, що ефективність охорони прав людини значною мірою залежить від механізмів реалізації державної політики та взаємодії Мінʼюсту з іншими суб’єктами публічного управління, які забезпечують адміністративне регулювання та практичне застосування норм адміністративного права. Визначено, що класифікація таких правовідносин є необхідною умовою ефективного функціонування механізмів охорони прав людини, оскільки дозволяє розкрити їх зміст, правову природу, коло учасників та способи нормативного регулювання. У статті запропоновано систематизацію адміністративно-правових відносин за суб’єктним складом, функціональним призначенням, процедурною формою, рівнем публічності та джерелом походження. Окрему увагу приділено сучасним викликам діяльності Мін’юсту, серед яких забезпечення доступу до публічної інформації, цифровізація правових послуг та дотримання міжнародних стандартів у пенітенціарній системі. Зроблено висновок, що адміністративно-правові відносини, що виникають у діяльності Мін’юсту, є системним інструментом реалізації функцій держави у сфері прав людини. Вони охоплюють як владно-субординаційні, інституційно-координаційні, міжнародно-правові, так і регулятивні, охоронні, інформаційно-просвітницькі зв’язки, що забезпечують ефективне функціонування механізмів публічного управління. Звернуто увагу, що на сучасному етапі залишаються актуальними проблеми забезпечення права на доступ до публічної інформації, а також дотримання міжнародних стандартів прав людини у пенітенціарній системі. Їх вирішення потребує посилення міжвідомчої координації, удосконалення адміністративних процедур, підвищення рівня фінансування та приведення умов тримання засуджених у відповідність до вимог міжнародного права.
класифікація адміністративно-правових відносин
СИСТЕМНА МОДЕЛЬ КОМПЕТЕНЦІЙНОГО РОЗМЕЖУВАННЯ МІЖ ОРГАНАМИ ПУБЛІЧНОЇ ВЛАДИ ПІД ЧАС ДІЇ ПРАВОВОГО РЕЖИМУ ВОЄННОГО СТАНУ
У статті досліджено теоретико-правові та організаційні засади компетенційного розмежування органів публічної влади в умовах воєнного стану. Метою дослідження є розробка системної моделі компетенційного розмежування між органами публічної влади під час дії правового режиму воєнного стану в Україні, яка забезпечує ефективну взаємодію інституцій різних рівнів і типів, мінімізує дублювання повноважень і підвищує правову визначеність у кризових умовах. Розроблено системну модель компетенційного розмежування, яка включає нормативний, інституційний, процедурний, комунікаційний і контрольно-оціночний блоки, інтегровані у вертикальну структуру управління (національний, галузевий, регіональний, місцевий та оперативно-тактичний рівні). Модель ґрунтується на принципах адміністративно-правового регулювання та забезпечує динамічне делегування та перерозподіл повноважень, що підвищує ефективність управління, узгодженість дій та адаптивність державного апарату до кризових ситуацій. Зроблено висновок, що запропонована модель може слугувати практичним інструментом модернізації системи публічного управління, сприяючи підвищенню його прозорості, гнучкості й результативності в умовах воєнного стану та інших надзвичайних ситуацій.
АДМІНІСТРАТИВНО-ПРАВОВІ ЗАСАДИ ОБМЕЖЕННЯ ТА СПРОЩЕННЯ НОТАРІАЛЬНИХ ПРОЦЕДУР В УМОВАХ ВІЙНИ
Воєнні дії в Україні спричинили необхідність адаптації нотаріальної діяльності до надзвичайних умов, що зумовило появу нових адміністративно-правових підходів до регулювання процедур посвідчення документів, вчинення нотаріальних дій, а також забезпечення прав громадян у ситуаціях обмеженого доступу до правових послуг. У представленій роботі здійснено аналіз нормативно-правової бази, що регулює діяльність нотаріату під час воєнного стану, розглянуто особливості впровадження спрощених процедур, тимчасових обмежень і цифрових механізмів підтвердження правових дій. Окрему увагу приділено проблемі правової визначеності, захисту прав власності, документального підтвердження угод, а також адміністративно-правовим засобам забезпечення стабільності нотаріальної системи в умовах збройного конфлікту. Дослідження спрямоване на виявлення ефективних моделей правового регулювання, які дозволяють поєднати безперервність надання нотаріальних по'слуг із дотриманням безпеки та правової законності в умовах війни. Автором узагальнюється, що адміністративно-правові засади обмеження та спрощення нотаріальних процедур в умовах війни відіграють суттєву роль у забезпеченні безперервності правового обігу та захисту прав громадян. У період збройного конфлікту доступ до нотаріальних послуг може бути ускладнений через обмеження пересування, знищення інфраструктури або неможливість фізичного відвідування нотаріальних установ. Впровадження спрощених процедур дозволяє громадянам своєчасно оформлювати правочини, довіреності, спадкові документи та інші юридично значущі акти, що забезпечує стабільність цивільного обігу та мінімізує ризики порушення майнових і немайнових прав.
ІСТОРИКО-ПРАВОВІ ЗАСАДИ ФОРМУВАННЯ ТА РОЗВИТКУ ЖИТЛОВОЇ ПОЛІТИКИ США
Стаття присвячена аналізу історико-правових засад формування та розвитку житлової політики США. Простежується її еволюція від початку ХХ століття до сучасного етапу з урахуванням трансформацій у державному регулюванні, економічних умовах і суспільних пріоритетах. Вивчено досвід, який може бути використаний у повоєнному відновленні України. Встановлено, що житлова політика США формувалася під впливом взаємодії приватного підприємництва, державного регулювання та громадських ініціатив. У період з 1900 по 1930 роки житлове будівництво переважно орієнтувалося на ринковий попит, з певною філантропічною підтримкою. Охарактеризовано період Великої депресії та політики Нового курсу (1930-ті роки), які ознаменували початок суттєвого федерального втручання, зокрема через запровадження програм державного житла та реалізацію масштабних проєктів міського розвитку. Попри розширення доступу до житла, зазначені заходи одночасно посилили прояви соціальної та расової нерівності, зокрема через процеси субурбанізації та суперечливі підходи до оновлення міст. Встановлено, що з 1975 року федеральна житлова політика США почала більшою мірою спиратися на ринкові механізми, підтримувані некомерційними організаціями у сфері житлового забезпечення. Наголошено на позитивних аспектах післявоєнних житлових програм США, зокрема на їхній здатності ефективно мобілізувати державні та приватні ресурси, сприяти швидкому будівництву та стабілізувати міське населення. Такий досвід засвідчив, що скоординовані дії уряду у поєднанні із залученням приватного сектору та громадською участю можуть ефективно вирішувати масштабні житлові проблеми. Основними методами дослідження є історико-правовий та порівняльно-правовий. Їх застосування дозволило простежити еволюцію житлової політики США у взаємозв’язку з трансформаціями державного регулювання, економічних умов і суспільних пріоритетів. Також використано системний підхід для узагальнення позитивних і проблемних аспектів американського досвіду та оцінки його релевантності для модернізації житлової політики України. Підкреслено, що житлова політика США формувалася під впливом як економічних інтересів, так і прагнення до підвищення рівня соціального забезпечення, хоча пріоритет здебільшого надавався економічним чинникам. Здійснено огляд еволюції житлової політики США з урахуванням впливу політики президентів, федеральних органів влади та органів місцевого самоврядування. Встановлено, що у цій сфері існувала конкуренція між економічними інтересами власників і забудовників та потребами соціального захисту малозабезпечених груп населення. Підкреслено, що історичний досвід становлення житлової політики США має важливе значення для сучасного етапу реформування житлової політики України.
ТЕОРІЯ ТА ІСТОРІЯ ДЕРЖАВИ І ПРАВА. ІСТОРІЯ ПОЛІТИЧНИХ І ПРАВОВИХ ВЧЕНЬ. ФІЛОСОФІЯ ПРАВА
НАСИЛЬСТВО В СІМ’Ї В УКРАЇНІ: ПРАВОВІ, СОЦІАЛЬНІ ТА ЦИФРОВІ ВИМІРИ ПРОТИДІЇ
У статті здійснено комплексний аналіз проблем протидії насильству в сім’ї в сучасній Україні, що розглядаються крізь призму воєнного стану та цифрових трансформацій суспільства. Доведено, що насильство в сім’ї є багаторівневим і багатоаспектним феноменом, який поєднує правові, соціальні та культурні складові. Визначено, що ефективна протидія цьому явищу потребує інтеграції інституційних механізмів, освітніх практик і цифрових технологій. Метою статті є визначення сутності та основних напрямів протидії насильству в сім’ї, з урахуванням національного і зарубіжного досвіду, цифрових викликів та умов воєнного стану. Серед завдань дослідження – аналіз законодавчої бази, узагальнення наукових підходів, виявлення ключових ризиків і формулювання практичних рекомендацій для державних органів і громадських інституцій. Методологія дослідження ґрунтується на поєднанні порівняльно-правового, формально-юридичного, системного, інтерпретаційного та епістемологічного методів. Застосування зазначених методологічних підходів дозволило не лише виявити проблемні аспекти чинного законодавства, окреслити шляхи посилення координації між державними структурами та громадським сектором, а також сформулювати нові напрями державної політики у сфері сімейних правовідносин. У результаті встановлено, що ефективна протидія насильству в сім’ї можлива лише за умови реалізації комплексної стратегії, яка охоплює п’ять ключових напрямів: 1) запобігання насильству з боку військовослужбовців і ветеранів; 2) активне використання цифрових технологій для інформування та допомоги постраждалим; 3) розвиток системи сімейного виховання; 4) медійну просвіту і суспільні кампанії; 5) використання творчих засобів як інструментів впливу на суспільну свідомість. Наголошено на необхідності виокремлення ключових напрямів протидії насильству в сім’ї з метою більш глибокого розуміння сутності цього процесу, особливо в контексті широкомасштабної збройної агресії та зростання цифрових викликів. Зроблено висновок, що розв’язання проблеми насильства в сім’ї вимагає поєднання юридичних, соціальних і психологічних механізмів, посилення міжсекторальної взаємодії та створення цифрових сервісів, здатних забезпечити швидке реагування і конфіденційність. Підкреслена потреба в розробці національної стратегії сімейного виховання та державних програм реінтеграції ветеранів, що стане запорукою стабільності і морального відновлення українського суспільства.
Авторське право (c) 2025 https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
РОЛЬ ПРОСОДИЧНИХ ХАРАКТЕРИСТИК ГОЛОСУ У СУДОВИХ ЕКСПЕРТИЗАХ ВІДЕО-, ЗВУКОЗАПИСУ
У статті розглянуто роль просодичних характеристик голосу у процесі проведення судових експертиз із дослідження голосу й усного мовлення у відео-, звукозаписах. Зазначено, що система просодичних характеристик вимагає обізнаності експерта в особливостях артикуляції звуків, психофізіологічних процесах утворення мовлення, лінгвістичних явищах мови. Мета статті – охарактеризувати систему просодичних параметрів голосу та означити їхню роль в експертизі відео-, звукозапису. Методологічну основу дослідження складає система загальноприйнятих і вузькопрофільних методів і підходів. Використовувалися як загальнонаукові (аналіз, синтез, індукція, дедукція, порівняння, узагальнення тощо), так і лінгвометодологія (системно-структурний, когнітивно-дискурсивний підходи). Просодичні характеристики голосу усутнюють процес ідентифікації голосу й усного мовлення, позаяк виражають ознаки індивідуального стилю мовця, особливості його вимови, алгоритми утворення мовленнєвих конструкцій тощо. Встановлено, що просодія відіграє важливе значення у комунікативному акті, слугуючи показником мовленнєвих інтенцій, емоційних настроїв, змістових потенціалів. Просодія виражає спектр ритміко-інтонаційних ознак усного мовлення, доповнює невербальне мовлення, сприяє ідентифікаційним процесам мовця. Ідентифікаційні процедури верифікації мовця технічними й мовознавчими методами передбачають аналіз голосу й усного мовлення, відображаючи алгоритми і схеми створення голосових та слухових лінійок. У судовій експертизі відео-, звукозапису просодія виступає фактором лінгвістичної упізнаваності мовця, відображаючи базові параметри голосу – інтонацію, висоту, ритм, мелодику, наголос, темп, гучність, тембр, паузу тощо. Доведено, що просодичні характеристики вагомо впливають на спосіб донесення певної інформації, що корегується й специфікується саме завдяки інтонаційним характеристикам, гучності, темпу, висоті мовлення тощо.
ПРОТИДІЯ ЛЕГАЛІЗАЦІЇ (ВІДМИВАННЮ) ДОХОДІВ В УКРАЇНІ: ЕТАПИ СТАНОВЛЕННЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ СИСТЕМИ ТА ЇЇ СКЛАДОВІ
У більшості країн, інтегрованих у глобальну фінансову систему, боротьба з відмиванням коштів (далі – ПВК) визнається одним із пріоритетних напрямів національної політики у сфері фінансової безпеки та правопорядку. Відповідні положення закріплюються у спеціальному законодавстві, регуляторних актах та стратегіях, а їх реалізація покладається на уповноважені органи фінансового моніторингу й правоохоронні інституції. Такий статус ПВК підтверджується також у міжнародних стандартах FATF та регіональних механізмах нагляду (зокрема MONEYVAL). Предметом цього дослідження є національна система протидії легалізації (відмиванню) доходів в Україні (далі – система ПВК), її становлення, розвиток та ключові характеристики. У фокусі дослідження – передумови, у яких перебувала держава на початковому етапі формування системи ПВК, етапи її інституційної та нормативної еволюції, розвиток і становлення кримінально-правових та превентивних механізмів, а також аналіз результатів їх функціонування. Визначено ключові чинники трансформації та розвитку системи ПВК: міжнародно-правові зобов’язання, зовнішній політичний і економічний тиск, інституційні реформи, євроінтеграційні процеси та внутрішні соціально-економічні виклики. Методологія дослідження ґрунтується на інтегрованому підході, що передбачає комплексний аналіз нормативних, інституційних та статистичних складових системи ПВК крізь призму кримінально-правових і превентивно-правових механізмів. При цьому сфери протидії фінансуванню тероризму та поширенню зброї масового знищення свідомо не охоплюються не через їхню другорядність, а з метою концентрації на ключовій темі – ПВК. Такий підхід забезпечує концептуальну чіткість аналізу й водночас залишає простір для подальших досліджень у суміжних напрямах. З огляду на те що, Рекомендації FATF встановлюють міжнародні стандарти для держав і передбачають їх імплементацію у кримінальне законодавство, регулятивні правила ПВК, механізми нагляду за фінансовим та нефінансовим секторами і положення щодо міжнародного співробітництва [1, p. xviii], національна система ПВК розглядається крізь зазначену багатовимірну методологічну рамку. Узагальнено результати більш ніж тридцятирічної еволюції національної системи ПВК, яка в Україні поступово утвердилася як вагомий чинник інтеграції держави у світовий економічний простір. Її інституційно-правова трансформація реалізується через гармонізацію національного законодавства з міжнародними стандартами FATF та міжнародно-правовими зобов’язаннями країни, інституційне становлення механізмів фінансового моніторингу та зростання рівня міжнародної довіри до національної системи. Особливу увагу зосереджено на етапах розвитку української системи ПВК, її відповідності міжнародним стандартам FATF, вимогам MONEYVAL, директивам ЄС та національним викликам у сфері фінансової безпеки. У дослідженні використано комплекс методів: нормативно-правовий – для ідентифікації релевантних положень національного законодавства; історико-правовий – для з’ясування причин та особливостей становлення та розвитку двох основних складових української системи ПВК – кримінально-правової та превентивної (фінансової й адміністративної). Цінність дослідження полягає у тому, що застосування системного підходу дозволило розглянути українську ПВК як цілісне явище, яке поєднує кримінально-правові та превентивні механізми, оцінити їх результативність, а також виявити її функціональну роль провідника ринкової трансформації фінансового сектора держави.
ЗАСТОСУВАННЯ ТЕХНОЛОГІЙ ШТУЧНОГО ІНТЕЛЕКТУ В КРИМІНАЛЬНОМУ ПРОВАДЖЕННІ: РЕАЛІЇ І ПЕРСПЕКТИВИ
У статті проаналізовано окремі проблеми, які виникають в процесі застосування технологій штучного інтелекту в кримінальному провадженні. Констатовано, що різні держави знаходяться на різних етапах інтеграції технологій штучного інтелекту в кримінальне судочинство. Наведено приклад Китаю як безумовного лідера у цьому процесі є, який запровадив систему «розумних судів» (Smart Court SoS). Водночас, продемонстровано значно більш обережний підхід європейських держав, орієнтований, передусім, на дотримання принципів верховенства права, недискримінації, незалежності та неупередженості судової влади, права на справедливий суд, права на приватність та захист персональних даних, права на свободу вираження поглядів тощо. Зроблено висновок, що інтеграція технологій ШІ у кримінальне провадження потенційно може підвищити якість, ефективність і результативність судочинства, але за умови нівелювання низки ризиків технічного, правового і етичного характеру. Однією із невирішених проблем на сьогодні залишається спроможність систем штучного інтелекту створювати фейкові юридичні факти чи норми, що виглядають правдоподібно (так звані «правові ілюзії (галюцинації)»).
CRITERIA FOR THE APPLICATION OF THE PRINCIPLE OF REASONABLENESS IN CONTRACTUAL OBLIGATIONS UNDER MARTIAL LAW IN UKRAINE
The scientific article is devoted to the study of the criteria for applying the principle of reasonableness in contractual obligations under martial law in Ukraine. It is substantiated that the traditional criteria for applying the principle of reasonableness in contractual obligations, developed by doctrine and case law for ordinary circumstances, require reconsideration and adaptation to the realities of wartime. In view of the above, the outlined topic is relevant and requires thorough theoretical elaboration. The purpose of the article is to explore the criteria for applying the principle of reasonableness in contractual obligations under martial law in Ukraine based on the analysis of doctrinal sources, legal acts, and judicial practice. The methodological basis of this scientific article consists of general scientific and special legal methods of cognition. In particular, the method of legal analysis made it possible to reveal the content of the criteria for applying the principle of reasonableness in contractual obligations, to study the genesis of this principle, to identify its connections with other principles of civil legislation, and to determine the possibility of its application to specific legal situations. The modeling method was applied as a universal tool for scientific argumentation of a number of conclusions regarding changes in the criteria for applying the principle of reasonableness under martial law in Ukraine. The concept of the principle of reasonableness was clarified through the use of methods of analysis and synthesis. The dialectical method made it possible to highlight the dynamics of the development of the principle of reasonableness under the new conditions of the armed aggression of the Russian Federation. The systemic method was used to determine the place of the principle of reasonableness within the system of civil law principles of Ukraine. The method of legal forecasting allowed to identify possible directions for harmonizing the civil legislation of Ukraine, which enshrines the principle of reasonableness in contractual obligations, with the principles of European contract law. The comparative legal method was applied when comparing the provisions of the Civil Code of Ukraine with one another, as well as with the provisions of international codifications of the principles of private law and national legislation. The authors analyzed the provisions of the Civil Code of Ukraine that enshrine the principle of reasonableness and concluded that it is most vividly manifested in the sphere of contractual obligations. Particular attention was paid to doctrinal approaches to defining the principle of reasonableness and its interpretation in international codifications of the principles of private law. The practical significance of this principle for the effective functioning of the system of contractual obligations is substantiated. Based on the conducted research, the main criteria used to assess the compliance of the actions of contractual parties with the principle of reasonableness were identified, namely: objectivity, consideration of specific circumstances, predictability of consequences, and balance of interests. It is concluded that under martial law in Ukraine, all these criteria of applying the principle of reasonableness in contractual obligations undergo changes: in terms of objectivity, the very standard of a «reasonable person» is transformed; when considering specific circumstances, risks caused by wartime must be taken into account; the temporal dimension of applying the criterion of predictability of consequences is altered; in balancing the interests of contractual parties and public interests, the latter gains greater weight. This indicates the development of the principle of reasonableness in contractual obligations under new legal realities, which, in the context of the renewal of civil legislation in Ukraine, may serve as a foundation for further scientific research.
international codifications of private law principles
УЧАСТЬ ПРОКУРОРА У СПРАВАХ ПРО СТЯГНЕННЯ В ДОХІД ДЕРЖАВИ НЕОБГРУНТОВАНИХ АКТИВІВ: У ПОШУКАХ ФУНКЦІОНАЛЬНОЇ ПЕРЕДУМОВИ
У статті здійснено розвідку проблемних аспектів законодавчої регламентації участі прокурора у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави крізь призму функціонального обґрунтування таких його повноважень поза межами сфери кримінальної юстиції. Встановлено, що особливості законодавчої регламентації участі прокурора у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави зумовлюють експертну дискусію стосовно правової природи таких повноважень прокурора поза межами сфери кримінальної юстиції. Констатовано, що законодавча регламентація участі прокурорів у справах визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави не узгоджується із засадою субсидіарності представницької функції прокуратури. Обґрунтовано, що наділення виключно прокурорів повноваженнями ініціювати судове провадження у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, серед іншого, детерміноване правовою позицією Конституційного Суду України про неможливість дублювання функцій прокуратури іншими державними органами. Аргументовано, що така правова позиція стала концептуальною перешкодою для втілення принципу субсидіарності прокурорського представництва у досліджуваній категорії справ, як однієї із засад, якій має відповідати діяльність служб публічного обвинувачення у разі, якщо вони наділяються повноваженнями поза межами сфери кримінальної юстиції. Запропоновано перспективи законодавчого врегулювання відносин у досліджуваній сфері шляхом наділення повноваженнями ініціювання провадження у цих справах Національне агентство з питань запобігання корупції, як центральний орган виконавчої влади зі спеціальним статусом у сфері формування та реалізації державної антикорупційної політики, зберігши за відповідними прокурорами повноваження з реалізації функції представництва інтересів держави в суді у цій сфері у порядку, визначеному законом, з урахуванням засади субсидіарності такого представництва.
ОСОБЛИВОСТІ ПРАВОВОГО ЗАХИСТУ МАЛОЗАБЕЗПЕЧЕНИХ СІМЕЙ В УКРАЇНІ В УМОВАХ ВОЄННОГО СТАНУ
Актуальність дослідження. Повномасштабна війна в Україні спровокувала зростання чисельності соціально вразливого населення, що актуалізує питання правового захисту малозабезпечених сімей. Основною проблемою є невідповідність підзаконних нормативно-правових актів вимогам законодавства, що декларує соціальні гарантії, та недостатній контроль за їх дотриманням, що призводить до необхідності судового захисту порушених прав громадян. Мета дослідження полягає у визначенні практики правового захисту малозабезпечених сімей в Україні як чинника підвищення ефективності забезпечення гарантованих державою соціальних стандартів. Методи дослідження. У роботі застосовано комплекс загальнонаукових та спеціальних методів: системно-структурний аналіз для дослідження механізмів соціально-правового захисту; порівняльно-правовий метод для аналізу міжнародних та національних стандартів соціального забезпечення; метод узагальнення судової практики для виявлення проблем виконання судових рішень у соціальних справах; статистичний аналіз для оцінки масштабів невиконання судових рішень. Результати дослідження. Проведено аналіз термінологічних понять та визначено критерії малозабезпеченості. Встановлено, що юрисдикційний механізм передбачає судовий та адміністративний порядок захисту порушених прав малозабезпечених сімей. Виявлено основні причини невиконання судових рішень у соціальних справах: можливість центральних органів виконавчої влади маніпулювати законодавчими нормами шляхом неоднозначного трактування, що порушує принципи верховенства права. Запропоновано уніфікувати підхід до складення судових рішень із обов'язковим відображенням чітких фінансових показників виплат, встановленням термінів виконання та визначенням відповідальності посадових осіб за невиконання. Обґрунтовано необхідність створення єдиної цілісної електронної системи вибору можливих допомог для малозабезпечених верств населення, яка функціонуватиме на основі співставлення переліку послуг та реєстру отримувачів, із використанням можливостей штучного інтелекту як електронного помічника.
LEGAL REGULATION OF ARTIFICIAL INTELLIGENCE APPLICATION IN ANTI-MONEY LAUNDERING: ANALYSIS OF INTERNATIONAL EXPERIENCE
The article presents a comprehensive examination of the legal aspects of artificial intelligence (AI) applications in anti-money laundering (AML) and counter-terrorism financing (CTF), drawing on an analysis of international experiences in legal regulation. Special attention is paid to the transformation of public perception of the problem following high-profile information leaks - the Panama Papers (2016) and Paradise Papers (2017), which became catalysts for the transition from relative tolerance of asset concealment schemes to active international counteraction to financial crimes. It has been proven that traditional financial monitoring methods are unable to effectively process millions of daily transactions, which necessitates the implementation of cutting-edge AI technologies, including machine learning algorithms (MLA), deep neural networks, and predictive analytics tools. The legal nature of AI in the financial context and its specific applications in AML monitoring systems are revealed. The evolution from an instrumental understanding of computer programs to the recognition of the special status of autonomous decision-making systems is traced. It is established that AI’s ability to self-learn and form unpredictable conclusions creates new legal challenges, particularly regarding the attribution of responsibility, which are resolved through the distribution of obligations between technology developers and users. International approaches to AI regulation in the AML/CFT sphere are analyzed. FATF recommendations that establish risk-based approach principles are examined. The European model based on the EU AI Act, which came into force on August 1, 2024, and classified AML systems as high-risk, is studied. The American model, characterized by flexibility through Financial Crimes Enforcement Network (FinCEN) initiatives, as well as regional practices, including initiatives by the Monetary Authority of Singapore and the Financial Conduct Authority of the United Kingdom, is characterized. Two dominant approaches are identified: the European (comprehensive and normatively detailed) and the American (more adaptive and practically oriented). It is concluded that the key problem remains the lack of international harmonization of legal standards, which creates fragmentation of the regulatory environment and complicates operations conducted by transnational financial institutions. The rationale for establishing unified principles at the global level through the activities of international organizations is argued, which will allow ensuring a balance between innovation and legal certainty in the field of AI application. Proposals for improving the legislative regulation of this sphere in Ukraine are substantiated, taking into account European standards and contemporary technological challenges.
СУБ’ЄКТИ ОРГАНІЗАЦІЇ ВИКОНАВЧОЇ ВЛАДИ У СУЧАСНИХ КРАЇНАХ ЄВРОПИ
Сучасні суспільні виклики як ніколи раніше потребують комплексного та послідовного підходу для їх вирішення. Завдання цього типу за належністю покладаються на централізовані органи виконавчої влади, які легітимовані та призначені для вирішення питань у різних суспільних сферах. Державна організація виконавчої гілки влади реалізовує законодавство та адмініструє різноманітні суспільні питання. Зважаючи на завдання, її організація повинна відповідати тенденціям суспільного розвиту. Якщо виконавча влада надто бюрократична, то швидкість її рішення не відповідатиме швидкості розвитку суспільства. Якщо ж навпаки, влада має анархічні ознаки, то рішення будуть не ефективними, відчутним буде брак уваги. Дотримання балансу потребує належної організації виконавчої влади. Оптимізація виконавчої влади та підвищення якості інтеракції між структурними елемента організації як ніщо інше дозволить зробити ефективнішим процес функціонування та прийняття рішень. Втім саме для цього потрібно зафіксувати реальні позиції суб’єктів. Такий крок дозволить визначити їхні переваги і сильні сторони, з одного боку, та недоліки, з іншого боку. Враховуючи зазначене, запропоноване дослідження присвячено одному із аспектів організації виконавчої влади, а саме суб’єктному наповненню, від якого залежить ефективність її функціонування. Метою дослідження виступає аналіз суб’єктної організації виконавчої влади в різних країнах Європи. До цих країн входять Молдова, Румунія, Польща, Франція та інші. Предметом аналізу виступають такі аспекти функціонування: спосіб призначення, вимоги до посадовців, організаційна структура центральних органів, питання різниці між політичними посадами та посадами державної служби. Методологічною основою наукової розвідки виступає інструмент аналізу, який спрямований на дослідження сучасного законодавства та функціонування виконавчої влади. Супровідними методами є порівняльно правовий, котрий використаний для співставлення суб’єктивного складу виконавчої влади, а також формально юридичний для фіксації правового становище конкретних суб’єктів. Для дослідження також використані інші методи загальнонаукового характеру. Проведене дослідження дозволить виокремити спільні закономірності для різних країн, провести одну тенденційну пряму, а також виокремити можливі аспекти для покращення роботи відповідних органів влади.
ОСОБЛИВОСТІ НОРМАТИВНО-ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ СТАТУСУ АДВОКАТА У КРАЇНАХ ЄС
Стаття присвячена аналізу правового статусу адвоката в країнах Європейського Союзу та особливостям регулювання адвокатської діяльності в умовах євроінтеграційних процесів. Автор розглядає роль адвокатури як ключового елементу забезпечення верховенства права, доступу до правосуддя та захисту прав людини. Значну увагу приділено принципу вільного руху професій, що дозволяє адвокатам, які отримали кваліфікацію в одній державі-члені ЄС, здійснювати професійну діяльність в інших країнах Союзу. У цьому контексті проаналізовано Директиву 98/5/ЄС та діяльність Ради адвокатур і правничих товариств Європи (CCBE), зокрема уніфікацію етичних стандартів. Окрему увагу приділено порівняльному аналізу систем доступу до адвокатської професії в Німеччині, Франції та Італії. Висвітлено особливості юридичної освіти, стажування, складання кваліфікаційних іспитів, процедури включення до професійних реєстрів та системи адвокатського самоврядування. Розглянуто також гарантії незалежності адвоката, дисциплінарну відповідальність і етичні вимоги до професії в кожній із зазначених країн. Зроблено висновок про існування спільних європейських стандартів щодо регулювання адвокатури при збереженні національних правових традицій. Стаття підкреслює важливість збалансованого підходу до гармонізації адвокатської діяльності в межах ЄС як одного з ключових чинників зміцнення єдиного правового простору та захисту прав людини в європейському регіоні.
ОРГАНІЗАЦІЙНО-ПРАВОВІ ГАРАНТІЇ ЗАХИСТУ ПРАВ ЛЮДИНИ У КОНТЕКСТІ КОНСТИТУЦІЙНО-ПРАВОВОЇ ПОЛІТИКИ УКРАЇНИ
Права та свободи людини і громадянина становлять зміст конституційно-правової політики кожної цивілізованої держави, вони мають бути конкретними та забезпеченими гарантіями реалізації і захисту. Сьогодні це питання актуалізується в аспекті військової агресії Російської Федерації проти України, внаслідок якої постраждали мільйони українських громадян. У системі гарантій прав людини вирізняють загальні і спеціальні гарантії, де особливе значення мають організаційно-правові (інституційні) гарантії, зокрема інституція Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та правозахисні громадські організації, які здійснюють правозахисну діяльність на національному і міжнародному рівнях. Результатом цієї спільної правозахисної діяльності є періодичне звільнення з російського полону українських військових, повернення з території Російської Федерації і тимчасово окупованих територій незаконно утримуваних цивільних громадян України та насильно вивезених українських дітей. Робиться висновок, що незважаючи на ефективну роботу державних і недержавних інституцій, одним із важливих завдань конституційно-правової політики на сьогодні є удосконалення всього механізму забезпечення прав і свобод людини і громадянина, де одним із важливих елементів є гарантії захисту.
Уповноважений Верховної Ради України з прав людини
АГРОПРОМИСЛОВИЙ КОМПЛЕКС ЯК ОБ’ЄКТ АДМІНІСТРАТИВНО-ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ
Агропромисловий комплекс України є стратегічно важливою складовою національної економіки, що забезпечує продовольчу безпеку, розвиток сільських територій та формування експортного потенціалу держави. В умовах глобалізації, євроінтеграційних процесів, кліматичних змін та воєнного стану питання ефективного адміністративно-правового регулювання набуває особливої актуальності. Від належної організації публічного управління у цій сфері залежить не лише стабільність аграрного сектору, а й національна безпека загалом. Метою статті є дослідження особливостей адміністративно-правового регулювання в агропромисловому комплексі. У роботі здійснено узагальнення наукових підходів до розуміння дефініції «агропромисловий комплекс», окреслено його ключові ознаки як об’єкта адміністративно-правового регулювання: комплексність, поєднання публічних і приватних інтересів, наявність спеціальних правових норм, багаторівневість регулювання, стратегічна роль у забезпеченні національної безпеки та потреба у гнучкості правових механізмів. Обґрунтовано, що сучасне правове регулювання АПК повинно поєднувати інструменти державного контролю, ліцензування, сертифікації, екологічного нагляду та системи підтримки агровиробників, орієнтуючись на стандарти Європейського Союзу. Визначено, що адміністративно-правове забезпечення розвитку аграрного сектору має на меті створення сприятливих умов для реалізації конституційного права громадян на продовольчу безпеку та підвищення конкурентоспроможності економіки України. Зроблено висновок, що вдосконалення адміністративно-правових механізмів у сфері АПК сприятиме не лише підвищенню ефективності управління та прозорості аграрного ринку, а й посиленню позицій України на міжнародній арені як одного з ключових гравців глобального продовольчого ринку.
об’єкт адміністративно-правове регулювання
АДМІНІСТРАТИВНО-ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ ГОСПОДАРЮВАННЯ У СФЕРІ ПРОТИМІННОЇ ДІЯЛЬНОСТІ
Наукову статтю присвячено встановленню особливостей адміністративно-правового регулювання господарської діяльності у сфері розмінування. Проаналізовано нормативно-правові акти, які встановлюють правові засади протимінної діяльності в Україні. Використано наукові доробки українських дослідників, які присвятили свої праці правовому регулюванню протимінної діяльності. Методологічною основою дослідження стали такі спеціально-юридичні методи, як системний, теоретико-юридичний, формально-догматичний, порівняльно-правовий. Запропоновано визначення адміністративно-правового регулювання господарювання у сфері протимінної діяльності як встановлення у законодавчих і підзаконних актах вимог до підприємств та організацій, які бажають займатися діяльністю з розмінування. Встановлено особливості адміністративно-правового регулювання господарювання у сфері протимінної діяльності. Розроблено пропозиції для вдосконалення адміністративно-правового регулювання господарювання у сфері протимінної діяльності.